TRACE ∴ Journal for Human-Animal Studies
Trace — Journal for Human-Animal Studies is a peer-reviewed, fully open access online journal that provides a forum for research and discussion of human-animal relations from social and cultural perspectives. The journal publishes original research articles, lectiones praecursoriae, and conference reports, as well as reviews on books, art exhibitions, films, and other media. Trace accepts submissions in English, Finnish and Swedish.
Finnish Society for Human-Animal Studies (YKES ry)
When sending a manuscript the author(s) accept the digital publishing contract (please open the link and read it!). The publishing contract covers the publication of the manuscript on the digital versions of the Trace journal according to the Open Access principles and the terms of the Creative Commons Attribution 4.0 license [https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/]. (NB! Changed on January 28, 2020!) The conditions allow the author to retain copyright to his/her work and anyone to copy and distribute it for free in any medium and form, changed or unchanged provided that appropriate credit to author(s) is given, a link provided to the license, and any changes are indicated. Information on copyright issues in Finland is given by Kopiosto. Trace is a scientific journal that doesn't pursue economic gain. Instead, the purpose of the publishing contract is to acknowledge the moral rights of the author(s) to their work and make possible the distribution of results of scientific research in the Trace journal in print as well as in digital form. The license concerning the metadata of published articles is Creative Commons CC0 1.0 Universal (CC0 1.0). More information about open science in Finland: https://openscience.fi/ https://libraryguides.helsinki.fi/oa/eng
The fate and life of nonhuman animals during the Medieval times
Copyright (c) 2026 Tua Korhonen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
In this multispecies ethnographic study, underpinned by posthumanism and process philosophy, I explore dance as an art educational method for relating to the more-than-human in the contemporary art exhibition The Cosmopolitan Chicken Project by the Belgian artist Koen Vanmechelen. The six workshops took place at Kunsthall 3,14, a non-commercial art institution in Bergen, Norway. Third and seventh graders from local schools explored human-animal relations by dancing with and inspired by the movements of twelve chickens in the gallery space. Following Erin Manning’s theory of dance, as well as Donna Haraway’s writings on how to respectfully respond to the more-than-human, I argue that dance helped create a space to look back reciprocally in the workshops. The virtual potential of dance was actualized through mimesis – both through erratic and still movements – in an assemblage of material-discursive forces. This study contests the child-centred paradigm in gallery and museum education, contributing instead to a posthumanist understanding in which children are conceptualized as one important part of reciprocal relations in the gallery space. The research project is situated in the cross-section of human-animal studies, dance studies, contemporary art, and museum and gallery education.
Copyright (c) 2026 Heidi Kukkonen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Eläinavusteisten interventioiden toteutus on lisääntynyt merkittävästi opetuksen, hoivan ja terapian kontekstissa, missä elävien eläinten läsnäololla on todettu olevan myönteisiä vaikutuksia esimerkiksi stressinsäätelyyn, tunneilmaisuun ja vuorovaikutustaitoihin. Samaan aikaan virtuaalitodellisuuteen (VR) perustuvat sovellukset ovat alkaneet muokata eläinsuhteiden kokemuksellista ulottuvuutta erityisesti saavutettavuuden, turvallisuuden ja resurssien näkökulmasta. Tässä artikkelissa esittelemme pilottitutkimuksen, jossa vertaillaan fyysisen ja virtuaalisen eläinkontaktin hermostollisia, emotionaalisia ja vireystilaan liittyviä piirteitä. Kolmen osallistujan aivotoimintaa (Muse S, EEG), tunnekokemuksia (PANAS) ja rentoutuneisuutta (VAS) mitattiin kahdessa tilanteessa: fyysisessä vuorovaikutuksessa hevosten kanssa laitumella ja tätä simuloivassa moniaistisessa virtuaalitodellisuuden kokemuksessa. Tutkimus yhdistää neurofysiologiset mittaukset, kokemuksellisen itsearvioinnin ja laadullisen analyysin. Se sijoittuu monitieteiselle kentälle, jossa risteävät neurotieteet, ihmistieteet ja kriittinen eläintutkimus. Tutkimuskysymyksenä on: Miten fyysinen ja virtuaalinen eläinkokemus eroavat toisistaan hermostollisten vasteiden, emotionaalisen kokemuksen ja koetun vireystilan osalta? Tulosten pohjalta pohdimme aistisimulaation ja läsnäolon merkitystä sekä teknologisen eläinkokemuksen potentiaalia: missä määrin virtuaalinen kohtaaminen voi välittää yhteyden, rauhoittumisen ja kehollisen vuorovaikutuksen kokemuksia, ja mitä mahdollisuuksia syntyy, kun fyysinen eläimen läsnäolo korvautuu digitaalisella. Pilottitutkimuksen perusteella osallistujien fyysiset ja virtuaaliset eläinkokemukset jakavat osin samoja hermostollisia ja emotionaalisia mekanismeja mutta eroavat vuorovaikutuksen dynamiikassa ja yhteyden laadussa. Elävän eläimen kanssa rakentuva tieto on samanaikaisesti kehollista ja affektiivista sekä perustuu ihmisen ja eläimen vastavuoroiseen vuorovaikutukseen, kun taas virtuaalinen kokemus voi tarjota tästä vain osittaisen affiniteetin ilman eläimen spontaaniutta ja läsnäoloa. Tutkimus tarjoaa alustavaa tietoa siitä, miten fyysinen ja virtuaalinen eläinkontakti eroavat toisistaan kokemuksellisella ja hermostollisella tasolla ihmisen näkökulmasta. Tulokset avaavat suuntaviivoja tulevalle tutkimukselle eläinavusteisten interventioiden ja virtuaaliteknologian rajapinnoilla.
Copyright (c) 2026 Jenni Huhtasalo, Marjaana Raukola-Lindblom, Nina Karttunen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
This paper examines the spatial regulation of human–animal relations in Heian Japan (794–1185), focusing on the role of free-ranging horses in shaping political authority and social order. Building on scholarship in animal geography and historical animal studies, it argues that space has long been central to the governance of animals, yet such spatial regimes were neither fixed nor uncontested. Through an analysis of legal codes, court records, and literary sources, the paper demonstrates how the Taihō Code (703) sought to impose rigid spatial hierarchies aligned with centralized state power, attempting to regulate movement, land use, and social organization. However, these efforts were persistently undermined by both commoners and roaming horses, whose everyday transgressions exposed the limits of legal enforcement. This paper introduces liminality as a key analytical framework to reinterpret early medieval Japan, suggesting that the marginalization and regulation of animal movement began much earlier than typically assumed in studies focused on early modern or modern Europe. In Heian-kyō and beyond, horses occupied ambiguous positions, neither fully domesticated nor wild, and frequently disrupted spatial and symbolic boundaries. Drawing on relational approaches influenced by Actor-Network Theory, this paper conceptualizes agency as distributed and emergent within human–animal assemblages. It argues that horses, without deliberate intent, exerted political force by destabilizing administrative systems and reshaping power relations. It further contends that unintentional animal agency played a significant role in reconfiguring spatial governance and state authority in Heian Japan.
Copyright (c) 2026 Sese Ma https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ethnographic explorations of games and bricolage in detection dog teams’ training
In this article, I examine how dyadic communication between the service dog and the human unfolds through play and games. The prevalent view of nonhuman animals’ entanglement in work frames them as mere resources or tools to serve the anthropocentric purpose of their use, rendering them as mere representatives of their species without acknowledging their distinct personalities. In my attempt to challenge this, the article describes the reciprocity and co-becoming of canine teams by tracing how state authorities’ professional development intertwines with and depends on the cultivation of dogs’ sensory abilities and an emphasis on communication with them. My analysis draws on participant observation of canine teams at the beginning of their training, supplemented by the course curriculum and the materials on which their teaching relies. Bridging curricular knowledge with the pursuit of excellence combines the behavioristic and animal rights perspectives in detection dog training for use by Eurozone state authorities. All in all, the article provides novel insights into how human-dog working dyads play games in their efforts to become the state of the art of professional canine teams in safety-producing work.
Copyright (c) 2026 Jirka Vierimaa https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Collaboration with urban rats in Rat City
Copyright (c) 2026 Maija Linturi https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Copyright (c) 2026 Helinä Ääri https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Denna essä analyserar hur argument mot de nya kostråden framställts på hemsidan Svenskt kött. Syftet är att belysa Svenskt kötts ambition att prägla debatten angående förändrad köttkonsumtion och hur detta kan förstås i ett mer övergripande matstrukturellt sammanhang. Sökningar har gjorts efter texter på hemsidan där kostråden omnämnts eller där ämnet varit relevanta för studien. Metoden utgår från kritisk diskursanalys med antagandet om att diskurser kan användas för att ge legitimitet åt dominerande föreställningar.
Copyright (c) 2026 Lo Bjerregaard https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Copyright (c) 2026 Mustafa Demir https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Historiatieteellinen artikkeli tutkii suomalaisten eläinsuojelijoiden lihasuhdetta 1900-luvun taitteessa ottamalla lähtökohdaksi heidän pyrkimyksensä edistää vieroksutun hevosenlihan kulutusta. Eläinsuojelijat suhtautuivat pääasiassa myönteisesti kaupallistuvaan eläintuotantoon korostamalla ravinnontuotannossa käytettyjen eläinten hyvinvoinnin ja tuottavuuden yhteyttä. He tahtoivat tuoda myös hevoset lihatalouden piiriin lyhentääkseen näiden kärsimyksiä raskaassa työssä. Artikkeli asemoituu eläinhistorian ja kriittisen eläintutkimuksen kentille. Psykologi Melanie Joyn kehittämää ”myötätuntoisen karnismin” käsitettä soveltaen artikkeli esittää, että eläinsuojelun valtavirta yhdisti muunlajisia kohtaan tunnetun myötätunnon heidän ravitsemuksellisen hyväksikäyttönsä edistämiseen. Artikkeli perustuu eläinsuojelijoiden julkaiseman aineiston teoriavetoiseen lähilukuun ja historialliseen kontekstointiin.
Copyright (c) 2026 Juuso Järvenpää https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Break the spell, narrate like an earthling
Copyright (c) 2026 Heidi Tähtinen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
The other colonized: Animals, empire, and narrative warfare
Copyright (c) 2026 Fariha Rubaiyat Khan https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ritualizing companion animal death in Finnish small-animal crematoria
This article examines Finnish small-animal crematoria as cultural actors that shape and reflect meanings associated with companion animal death through the textual and visual content from their websites. The results – based on cultural semiotics, visual culture studies, and discourse analysis – indicate that cremation services are framed as ritual and emotional practices in which the companion animal is equated with a family member, and its death is presented as a dignified transition. The language and imagery on the websites construct a narrative of a “final journey,” emphasizing individuality, comfort, and closeness to nature. At the same time, a cultural tension is highlighted: while the companion animal is portrayed as a person, pricing and regulation return it to the legal and economic category of an animal. The study also offers insights into how the rise of non-religiosity and the individualization of death reshape mourning rituals and commercialize them in contemporary Finland.
Copyright (c) 2026 Janne Ikäheimo https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Copyright (c) 2026 Lisa Gålmark https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Miehen ja jäniksen ystävyydestä. Jäniksen merkitys ja triksterismi Arto Paasilinnan romaanissa Jäniksen vuosi
Arto Paasilinnan romaani Jäniksen vuosi (1975) on pikareski eli veijariromaani ja satiiri 1970-luvun Suomesta, mutta myös tarina ihmisen ja eläimen välisestä suhteesta. Artikkelissani pohdin, mikä on jäniksen merkitys Paasilinnan romaanissa. Jänis on toisaalta realistisesti kuvattu eläin, toisaalta Vatasen uskollinen, ymmärtäväinen ystävä. Jänis saa myös myyttisiä merkityksiä: se on triksteri, joka polveutuu Pohjois-Amerikan ja Afrikan alkuperäiskansojen mytologioissa esiintyvästä jäniksen hahmoisesta jumaluudesta. Triksteri on toisaalta luojajumala ja kulttuurisankari, toisaalta rikollinen, narri ja veijari. Tämä ambivalentti hahmo elää edelleen kulttuurissamme monissa eri muodoissa. Veijariromaanien veijarit polveutuvat siitä, mutta se elää myös eläinsatujen, sarjakuvien ja piirroselokuvien anarkistisena veijarina, Jänis Vemmelsäärenä ja Väiski Vemmelsäärenä. Jäniksen lisäksi romaanissa esiintyy myös karhu ja korppi, jotka ovat Vatasen ja jäniksen vastustajia ja vihollisia. Jänis tekee Vatasestakin triksterin, myyttiolennon. Jänis on Vatasen vapauttaja, keskeinen tekijä hänen muuttumisessaan tavallisesta toimittajasta lähes yliluonnolliseksi henkilöksi, sankariksi ja rikolliseksi yhtä aikaa. Jänis ja mies uhmaavat ja karnevalisoivat yhdessä monia lakeja ja instituutioita, mutta myös totunnaisia sukupuolirooleja. Vatanen hoivaa jänistä, ja samalla hänen arvonsa muuttuvat. Miehestä tulee jäniksen hoivaaja, "emo", kuten romaanissa moneen kertaan tähdennetään. Jänis saa kaikki muutkin matkan varrella tavatut miehet, poliiseista taksikuskeihin, hylkäämään tavalliset puuhansa ja omaksumaan uudenlaista sosiaalisuutta ja hoivaamiseen liittyviä arvoja. Toisaalta Vatanen, viholliselleen karhulle kostaessaan, muuttuu myyttiseksi karhunkaatajaksi. Artikkelissani pohdin myös, millaista on Vatasen ja jäniksen kommunikaatio, vai onko sitä? Vatanen projisoi omia tunteitaan jänikseen, mitä kuvataan romaanissa tosin ironisesti. Lopuksi pohdiskelen Paasilinnan romaania satiirina 1970-luvun Suomesta. Onko Vatanen, kuten kertoja väittää, vallankumouksellinen, ja millä tavalla?
ihmisen ja eläimen suhde kirjallisuudessa
Copyright (c) 2015 TRACE ∴ Finnish Journal for Human-Animal Studies
Animal Tracks on Textual Surfaces (Ann-Sofie Lönngren: Following the Animal)
Copyright (c) 2018 TRACE ∴ Finnish Journal for Human-Animal Studies
Open game fences and their socio-spatial effects: Placing red deer, placing humans, managing territories
Big game populations have been rapidly increasing in temperate and boreal ecosystems worldwide, which has prompted the need to study the socio-ecological issues related to their management. In addition, the use of game-fencing has been spreading in certain rural areas, especially in French Sologne. These two parallel trends raise the issue of the new socio-spatial arrangements developing in rural areas. We set up an in-depth case-study combining stakeholder-interviews and ecological surveys (red deer trails, pellets and bed sites) to understand how game fences may affect both animal and human mobility, and why this may raise human conflicts. The study site was a 17.52 km² fenced landscape comprising a public forest bordered on the north and south by two privately owned fenced lots. Both the interviews and the ecological data indicated that the fences were crossable for red deer. We did not find any fencing effect on the location of red deer trails, though red deer pellet groups were significantly more frequent outside fenced lots. On the other hand, we recorded more bed sites within fenced lots, in accordance with the stakeholders’ statements that fenced lots had a high sheltering value for red deer. This implies that stakeholders have contrasting opportunities to encounter red deer because the fences deter non-owners from trespassing. Although any private owner has the legal right to fence his or her land under French law, our finding calls for more attention to how the fencing is designed, since its effects may impact the surrounding landscape. For instance, fences can allow a single owner to impose game management policies in the areas surrounding his or her estate.
Cervus elaphus, Deer related conflict, human-deer relationships, private fencing, socio-ecological landscape.
Conservation education in zoos: A literature review
Zoos nowadays often claim that their main objective is nature conservation and that they strive to educate the visitors on this subject. A considerable amount of research has been undertaken on conservation education in zoos. This overview performs a qualitative meta-analysis of the methodology, concepts and results of research articles on zoo visitors, particularly regarding learning, education and conservation. Our main finding is that most of the research uses quantitative methodologies and the qualitative, lived experiences of zoo visits remain under-researched. Based on the articles analyzed, “nature conservation” (the substance of conservation education in zoos) becomes implicitly defined as captive breeding and far-off conservation projects, distancing the visitors and their daily lives from nature and issues of conservation.
Copyright (c) 2017 TRACE ∴ Finnish Journal for Human-Animal Studies
Free Market Dogs: The human-canine bond in post-communist Poland (ed. M. P. Pręgowski, J. Włodarczyk)
Thinking about life and species lines with Pietari and Otto (and garlic breath)
Movements beyond human: Ecological aesthetics and knowledges in underwater wildlife documentaries
Our conceptions of underwater space are mostly based on images we have seen of it. These images, mediated through technology, have a great impact on how the environment is perceived. The article analyses how three different wildlife documentary series (Planet Earth, Dolphins – Spy in the Pod and Oceans) produce an oceanic environment and its inhabitants, and how these cinematic environments can affect how the ocean is perceived. The article’s approach questions anthropocentrism and maps the relation between cinematic features, the oceanic environment and the aesthetic possibilities of perceiving more-than-human space. The analysis emphasises how the films’ aesthetics are connected to the material movements of environments and animals. With the help of Gilles Deleuze’s and Félix Guattari’s concepts of assemblage and deterritorialisation, the article takes a posthumanist approach in mapping the possibilities of decentering the human and engaging nonhuman animals and nature as the proper cinematic subjects. The article argues that the audiovisual aesthetics of the analyzed documentaries are able to challenge anthropocentrism, but at the same time they are anthropomorphic in premissing their imagery on human comprehensibility.
The concept of wildlife embodies two sources of controversy regarding de-extinct animals. First, the multifaceted dependence of these animals on humans; and second, the property rights to de-extinct animals. Both provide reasons for not counting them as wildlife. A subsequent question is, however, whether we should maintain this divide or allow the boundaries to blur. If we aim to maintain it, we end up trying to stop a process that is evolving rapidly and difficult to curb by legal means. If we relinquish these boundaries, we give up customary cultural models and related cultural practices. In biology, the divide between domestic and wild species is usually considered arbitrary and the degree of synanthropy (degree of association with humans) to present a continuum. Still, wildlife is normally defined through the notion of domestication: those animals that are not domesticated are wildlife. De-extinction turns the setting upside down: the de-extinct animals would normally be classified as domesticated, since they are generated by human action and could be owned as private property, but the problem is that they are not intended as domestic – de-extinct animals are ultimately created to be wildlife. Thus the concept of wildlife calls for refinement so as to allow their inclusion. We present a classification of animal species based both on their degree of synanthropy and the complex ownership issues. It appears that de-extinct species would probably initially represent species with a low synanthropy index but a high need for human care, but might later evolve into “real” wildlife in the strict sense of the term.
Kuusi merkitystä. Mistä lajienvälisessä kääntämisessä on kyse?
Jotta voisimme ihmisinä kehittää suhdettamme toislajisiin, lajienvälistä vuorovaikutusta on opittava tietoisesti reflektoimaan. Tätä varten tarvitaan tarkoitukseen soveltuvia käsitteellisiä jäsennyksiä ja malleja. Yksi mahdollinen tapa lähestyä lajienvälistä vuorovaikutusta on toiminnan tarkasteleminen kääntämisenä Kalevi Kullin ja Peeter Toropin ehdotuksen mukaisesti. Käännösparadigmassa on nähdäkseni se etu, että kääntämiseen on totuttu suhtautumaan vakavasti; kääntäjältä odotetaan perusteltuja valintoja ja lähtötekstin tuottajan ottamista huomioon omaehtoisena toimijana. Lisäksi käännösteoria on harjaantunut erilaisten rajapintojen hienovaraiseen tarkasteluun. Tätä kautta käännöstutkijan on helppo ymmärtää, miten toislajisista tehtyjä tulkintoja määräävät samaan aikaan ihmislähtöiset ja eläinlähtöiset tekijät. Käännöstutkimuksen valtavirta on kuitenkin keskittynyt pohtimaan kielten, kulttuurien ja kansojen välisiä suhteita. Tämän vuoksi monia käännösteorioita ei ole mielekästä sellaisenaan soveltaa lajienväliseen kääntämiseen. On myös esitetty, että kääntämisen alan laajentaminen uusiin yhteyksiin saa käsitteen sisällön väljähtämään merkityksettömäksi. Monitulkintaisuutta on pyritty vähentämään ottamalla kääntämisen kriteeriksi kielellisyys tai muu ihmisviestinnän erityispiirre. Kääntämisen määrittely ihmisten erityisehdoilla sysää lajienvälisen vuorovaikutuksen prototyyppisten käännöstilanteiden varjoon ja kaventaa samalla käännösteorian kehitysmahdollisuuksia. Vaihtoehtoinen tapa vastata käsitteelliseen epämääräisyyteen on tunnistaa kääntämisen käsitteessä lajirajat ylittäviä merkityskerrostumia. Thomas Sebeokin viestintämallin ja Charles S. Peircen fenomenologisten kategorioiden pohjalta erotankin kuusi merkitysulottuvuutta kääntämisen käsitteessä. Nämä jäsentyvät edelleen kolmeksi merkityspariksi, joista kussakin on asiakeskeinen ja vuorovaikutteinen puolensa. Interformaalisessa kääntämisessä on kyse lähtömerkin ulkoisten ominaisuuksien välittämisestä; intersubjektiivisessa kääntämisessä sitä vastoin tulkitaan lähtömerkin tuottajan mielentilaa. Intermediaalisessa kääntämisessä lähtömerkki siirtyy viestintäkanavasta toiseen, kun taas interaktantiaalisessa kääntämisessä puhutaan lähtömerkin tuottajan puolesta tai vastataan tämän oletettuihin intresseihin. Intersysteemisessä kääntämisessä lähtömerkkiä tulkitaan toisen merkkijärjestelmän puitteissa, siinä missä intermondiaalisen kääntämisen tavoitteena on ymmärtää lähtömerkin tuottajan maailmaa. Sovellan merkitysjäsennystä esimerkinomaisesti keskustelupalstoilta ja blogeista poimittuihin lokkiteksteihin, joita tarkastelen kielellisinä käännöksinä lokkien tuottamista merkeistä.
Copyright (c) 2016 TRACE ∴ Finnish Journal for Human-Animal Studies
Tutkijoita, aktivisteja ja katu­koiria. Eläintutkimuskonferenssi Delhissä
Kommunikointi ja hyvä toimintatapa minkin lopetuksessa
Meet the parents: Normative emotions in Finnish wolf politics
The reappearance of the grey wolf (Canis lupus) in 2005 after a one-hundred-year absence surprised rural communities in Southwest Finland. Various social emotions emerged and began to shape how people thought about wolves and reoriented their daily practices. In this paper, we examine how emotional reactions and actions functioned in the presence of the wolf and the non-intervention wolf policy until 2014. We used written documents, interviews and focus group discussions as our primary materials. Our results indicate how normative emotions have played a role in influencing Finnish wolf policy.
Meeting points: choreographies of horses and humans
In this paper, I explore horse-human interactions as ‘meeting points’, using three points or places at which we come together with horses. These are: in the stable, leading a horse, and riding. Each shapes the interspecies engagement, in a kind of trajectory. Ways of engaging with each other form within the confines of stable or corral, which then continue into other activities. The idea of meeting points serves to emphasise that these are meetings with an other, someone who has agency and who helps to create the patterns of subsequent interactions. These are meetings born out of individual experience, and which help to produce the mindedness of the horse.
Making invisible cattle: commodifying genomic knowledge in dairy cattle breeding
Molecular genomics have revolutionized the dairy cattle breeding industry in recent years. Genomic technologies, seen as capable for solving challenges ranging from farm viability to animal health and sustainability, have restructured dairy breeding networks and markets globally and transformed relationships between humans, non-human animals, and technologies. Furthermore, they have created possibilities for increased commercialization and appropriation of breeding practices and the intensified objectification and machination of animals. In this paper I combine the theories of market creation and commodification to understand how the ‘genomic market’ was created in Finnish dairy cattle breeding and examine the repercussions of this development within dairy production more broadly. By drawing on textual and interview data by breeding companies and cattle owners, I explore how genomic knowledge becomes stabilized and objectified as a commodity. I also examine how cattle owners and cattle become requalified as actors within this market and how they co-produce and contest the process in significant ways. My results indicate that the commodification of genomic knowledge contributes to a powerful reinterpretation of Finnish dairy production and can have important moral and material repercussions for human and non-human animal lives within those networks.